Márton G. Zsálya
sétáló coach, szülésznő, gyásztanácsadó
![](/upload/images/2/mzsalya-18439.jpg)
Sétálni nagyon jó. Beszélgetni is. A kettő együtt olyan felismeréseket hozhat, ami továbblendít. Először több mint 10 éve sétáltam a nagyvárosi serpával, Haas Györggyel, aztán pár évenként még háromszor. A mozgás segítette a gondolatok áramlását, a rám áramló figyelem mélyebbre és mélyebbre segített. Ezek a séták komoly segítséget adtak az életem továbbgördítéséhez. Amikor megemlítette, hogy továbbadná a tudását, gondolkodás nélkül tanítványává szegődtem.
Azt szoktam mondani magamról, hogy akasztott emberen kívül szinte már minden voltam, majd hatvan év alatt sok tapasztalat került a hátizsákomba. A természetgyógyászat, a spiritualitás irányából indulva – és mivel érzéseimet, a bennem keletkező képeket, gondolatokat nehezen tudtam szavakká formálni, eleinte a nonverbális technikák (masszázsok, energia- kristálygyógyászat) felé fordultam. Később dúlaként, majd szülésznőként az életkezdésben, a gyermekvállalás problémakörében, gyászcsoportvezetőként az életvég, a veszteségek feldolgozásában szereztem tapasztalatot. Két (már felnőtt) lányom anyává nevelt, elváltam, többször újrakezdtem. A női lét sok nehézségét és szépségét megéltem és élem a mai napig, de férfiakkal is szívesen sétálok, érdekel a gondolkodásuk.
Megtanultam, hogy vállaljam önmagam, a segítő, érzékeny énem, akit a hétköznapokban gyakran kívülállóként éltem meg. Széles az érdeklődési köröm, nyitott vagyok a világra, folyamatosan képzem magam, bővítem az eszköztáramat. Nem átlagos módon látom a világot, ez segíthet, hogy egy problémára más szemszögből is rá tudjunk nézni.
Mi történhet 20 perc alatt? Meg lehet változtatni egy elakadást, egy blokkot, egy hiedelemrendszert? Márton G. Zsálya, sétáló coach vállalkozik arra, hogy egy önként jelentkezőt, aki vállalja a témáját a nagyközönség előtt, átvezet a problémáján, nehézségén, és segít megtalálni a gócpontokat.
Mindannyian megyületünk valahogy, akár önszántunkból, akár kitessékelnek, de a sötétből a világra jönni nem könnyű. Járjuk végig együtt ezt az utat, simítsuk ki a ráncokat, örüljünk az ittlétnek és egymásnak.
Sétáljunk befelé: benézünk a sötét zugokba, letöröljük a port, rakunk egy kis rendet. Bejárjuk belső kertünket, legyőzünk (vagy megkerülünk) néhány akadályt, lehet, még segítők is csatlakoznak hozzánk. Találkozunk árnyékkal és fénnyel. Visszafelé hozunk magunkkal néhány ajándékot a hétköznapok könnyebbé tételéhez.
Gyerekkorom óta élénk a fantáziám, álmodozó kislány voltam. Sokszor jártam képzeletbeli világokban, gyakran képzeltem magam mesehősök helyébe, megragadott 1-1 név. Már a 30-as éveimben jártam, amikor először vettem részt vezetett meditáción, és rácsodálkoztam, hogy de hiszen ez ismerős táj, ugyanaz, amerre kiskoromban jártam... Szeretem másoknak is megmutatni ezt a belső világot - persze, mindenkinek a sajátját - vezetni, kísérni az úton, fölfedeztetni olyan helyeket is, ahová egyedül esetleg nem szeretne, nem mer belesni. Ebben a világban erősek vagyunk, bátrak vagyunk, szépek, fiatalok vagyunk, gyógyulhatunk, találhatunk segítőkre, kísérőkre, de az is lehet, hogy egyedül járjuk végig az utat. Megyünk mélyre és magasra, erdőbe, mezőre, vízre, hegytetőre... Az biztos, hogy a munkahelyünket, és a mobilunkat nagy ívben elkerüljük. Út közben találhatunk tárgyakat, varázseszközöket, amiket magunkkal hozhatunk, hogy a nehezebb, stresszesebb napokon segítsenek minket.